Jul. Aug, Sept 
uti tom 3 i fynnerhet år bålgen upbläftlåfom en 
filk-blåfa, torn och genomllinlig, endail med 
en fin och mork tarm långs efter magen. For 
denna orfak år det ganOca fvårt, at kunna i ca 
famling ega och bevara den famma> emedan > dä 
den uplåttes pä en nål, den tunna och flcora hu- 
den ganflca lått brytes deraf i ftycken. 
Ifrdn fölens nedgång, hela aftonen och nat- 
ten igenom, då det nämligen år vackert våder, 
begynna deife kråken at fpela eller, medeHl de 
taggige benens rifvande emot den toma och up- 
blålla båigens uphogda låg -lika linea, at gifva 
et fynnerligt drillande ljud, fom höres ifrån al- 
la kanter, nu hår nu där, ofta nog långt ifrån, 
i mer eller mindre myckenhet, efter deras ftor- 
re eller mindre antal. 
Dejfe åro , likfom flere andre Infefter , gan- 
fta ftore ålfkare af ljus, lä at, då de finnas tått 
intil någon Bond - gård , och Ijufet ftålles i fon- 
ftret, komma de dit flygande och, om fonftret 
år öppet, in i hufet. Detta lårde mig, at me- 
delft en upgjord eld fånga dem, fom ganlkarart 
och mycket lållan om dagen kunna upfokas och 
finnas. Derfore, lä fnart fölen gått ned, och 
jag af deras mufique hörde, hvar de hollo til, 
gick jag dit, antingen med lyckta, eller , fom jag 
altid funnit båttre, gjorde jag dår up en ris- 
eld: jag mårkte dä fnart, huru de kommo an- 
nalkande, alt närmare och närmare elden, fly- 
gande ifrån buflce til bulke, altid med fpelande, 
och til (lut ftortade de fig in i fjelfva elden, 
om jag ej genaft var tilreds, at vid kanten af 
eldbrafan tånga dem. Mörka aftnar voro hårtil 
altid de tjenligafte^ och tvårtom, dä vackert 
