loo 1758. Apr. Maj, Jun 
Blod-Iglen, har åftadkommit den nödvändiga k* 
gen, at alla Iglar, la fnart de gjordt tjenft, var- 
da upbråndes hvaraf (ker, at de måft dugeliga 
Iglar utodas pä kärt tid , hvilka annars biefvo de 
tjeniigaile for en annan gäng^ om de flåptes til 
fit hemvift. 
Når de låtas uti langhalfiga vatten-bouteiler, 
dir de ilippa tii at bruka bagge fina ändars ftyrka^ 
fä upftjuta de fnart den flarkafte kork och refa 
fin våg j derfore är båll och {akraft, at binda en 
lladig och med Hopp^näl genom dungen fkinlapp 
for öppningen i en flor fla(fca, fom i någon dam 
nedfänkes, fä kunna de altjåmt behållas muntre 
och diigclige til nödiga beho£ De fom blifvit 
nyttjade, bora uti en (årfkildt flafka pä lika fått 
forvaras, til defs de åro ui-tomde och beqvåmlige 
for nytt bruk, i tall man ej har tjenlig dam, el- 
ler deras hemvift få når, at de kunna til fin le- 
dighet tilbaka låtas, fom vore fördelaktiga^ for 
framtiden. 
§. 6. 
Nyfs uphamtade Iglar bita aldrafnaraft j men 
de fom (tätt någon längre tid inftångde i tränga- 
och hårdt kärkade vatten-flalkor up i luften, cU 
ler man låter dem uti varmare, eller kallare fram* 
mande vatten, när de Ikola brukas 5 fä blifva de 
nog tröge, (ä at niati mafte truga och reta dem 
til at gora tjenft, fom fker falunda : at man 
fmorjer litet blod, vatten, mjölk, eller tuggat 
focker pä flället, och håller Iglen vid florre än- 
dan med en klut, eller i et lagom glas -ror, liten 
flaika eller glasburk til den pund: fom åftundaSj 
dä Igehi altid utbreder och f äiter fin fmala ånda 
vid 
