74" 17461 April. Maj. Jtin. 
upråttlläende fidanafen rJthornig triangel , den 
deremot fvarandc häftigheten med balen, och 
fallets högd med triangelns rymd» Den fom 
vet, at fallens hogder förhålla iig fom qaadra- 
terne til de mot fvarande tider eller hadig- 
heter, lårer fnart finna riktigheten af en ladan 
fqd, i fall den vore honom förut obekant. 
Låt nu den ofvra kulans hela fall utmärkas 
med /\ ADI (Fig 2.) Samma kulas fail innan 
hon kommer til det ftallet, hvarifrän den nedra 
falie^r, med A ACG, Jfven des fall innan den 
nedra börjar falla, med ^ AB R, och ånteligen 
den nedra kulans fall med A CEP: fS kommer 
den fårutfatta vidden emellan kulorne at utmär- 
kas med difterencen emellan A CEP och trape- 
zien D G. men efter den öfvra kulan pä famma 
tid faller utförc längden 5/, fom den nedra ut- 
fore längden CEP, fä ärtiden BClika länpiied 
tiden DEy fä at, om £M dragés parallelmed 
AN, blir A jgDHaldeles lik med A C£P. Den 
nyfs omtalte differencen kommer altiå nu at fo- 
kas emellan ^ BD H och trapezienDG, det är, 
emellan A B CF och parallelogrammen FL Om 
derföre KL vore fä längt ifrän Fö, at paral- 
lelogrammen FL vore til rymden lika ftor med 
/IBCF, fäflkulle parallelogrammen i^Z , fåfom 
differencen emellan A BCF och parallelogram- 
men F/, utmärka den förut(atta vidden emellan 
kulorne. Af detta upkommer änteligen följande 
uplösning: Conftrucra bäda trianglarne A ER, 
ACG, af en och famma fkapnad och af den flor- 
lek, at A ABR forhäller fig til A ^CG, lika 
fom den öfvra kulans fall innan den nedra bör- 
jar 
