76 April. Maj. Jun. 
allenaft förlanga KL, ti!^ hon uti d rakar AE^ 
och dymedelft utftakar rymden AdL^ fom ut- 
märker huru ISngt den ofvra kulan (kal falla, ty 
efter den forr omtalta vidden emellan kulorne 
i denna händelien år blefven til intet, mafte 
OCK pa ral]eloH:ramm.en HL vara et intet, det ar, 
Hl niMe ligga pä KL, dä (iimma Hl forlingd 
räkar AE uti lamma puncl ,^ fom KL forlångd. 
Når federmera B C afiåttes ifrSn dtil får man 
den nedra kulans fall utmårkt med A Cep Om 
Kulorna ej fitta ofver hvarandra och man ville 
veta huru längt .de fkulle falla, fä at emellan 
dem. vore en vils giiven vidd, ledan den ofvra fal- 
lit förbi den nedra, dä flyttar man HIlÅ långt 
ner om KZ, at parallelogrammen Hi utmärker 
den gifna vidden emel an kulorne. Sedan för- 
länger man Å/, tils hon uti råkar AE^ fä fSr 
man dymedelfi /\ Adi utflakad , fom utmärker 
den öfvra kulans fall, hvaraf den nedra kulans fall 
federmera låtteligen kan utmårkas. 
Uppä detta Problem år åfven uti Academien 
följande uplösning gifven. 
Fig. 3 . Lk AB föreftalla tiden, ifrän det den tör- 
fta kulan begynner falla, och til des den andra 
fedan flåps, och BD tiden de falla tillika. Dä 
mäfte tf apezium BDFC föreftälla längden, fom 
den förfta kulan befkrifverpä famma tid, fom 
den andra kulan befkrifver en långd fom före- 
ftåls med triangeln BDE, Och Ibm den förfla 
kulan kommer den andra fä mycket närmare, 
fom längden TQjpq i förfta figuren, fä mSile 
differencen emellan areerna BDFC och BDE fö- 
reftålla 
