154 ^74^' Augoft. Septemb. 
rAgn,det efven vid den naturliga Saltpeter går- 
ningen år fkadeligit, kan afhällas, och icke de- 
fto mindre tillåtas lujten et frit tHlSpp, Ibm til 
Saltpetergorningen fodras. 
^ ' §. XXiX. 
Vidare följer af anförde forfok (§. i^) at 
^ kokCiket intet upfiiger med vattodanfterna, utan 
^ blifver liggandes qvar i det öfriga vattnet , el- 
ler, d§ det alt utdunftar, pä bSttn i kärlet. Ty 
efter iom vattnet var vid forfokets (lut niinfkat 
til fin vidd och myckenhet , men okat til fin 
likrymdiga tyngd, mäfte filtet, fom i det ut- 
dunflade vattnet varit, blifvit under utdunftnin- 
gen tiibakars lemnat , och derigenom , at mer 
ialt uti mindre ömnoghet af vattn uploft blifvit, 
ökat til fin täthet. Detta beftyrkes efven af Fr. 
Rayls föriök, hvarigenom han funnit at faltpar- 
tiklarna, uti hafsvattnets utdunflande, dä det af 
en medelmåttig fölens varma drifvcs, el ofvcr 
cn half tolls högd följa med dunfterna , utan 
falla ftraxt neder. Se deft Inflit. Phy£ Tom. IL ' 
p. m. 26 u hvarefl han år fyileUat at befkrifva 
hafsfakets concretion* Samma fak hafver Herr 
Gautier uti comment TrevJiyiy, pä följande 
fått beilyrkt : Dä man flår hafsvattnet uti en nog 
vid kSlf, med fin hatt tåckt, och fätter den fä 
emot folvårman , at fölens flrälar upvårnia kalf- 
ven 5 men ej röra vid hatten, fkal faltet blifva 
qvar i kälfven, men i Recipienten fl^al man fin-* 
na det aldrabåfla vattn. 
§. XXX. 
Hår i?f förftär man, hvarföre af hafsvattnet, 
, genom utdunfining, dcfs falt kan århällas: nem- 
ligen^ efter fbm vattnpartikiarna genom utdunft- 
nin- 
