252 1746. Oäoh. NoY. Decemb. 
fmilig, t. e. på fandaktiga orter, Sr bättre at for- 
vara ryggningen med Värdträd, hvaraf 2 och z 
åro hopnaglade läfom et Grekifkt a , lä at ändar- 
nc ligga pä omfa fidor af taket. Men det fer in- 
tet väl ut, och halmen, fom der under lägges,mä* 
ftc med befvär förnyas eller uphojas, åiniinftone 
hvart är. Somlige lägga och faftbinda hela kärf- 
var til ryggning, och dä (kal ingen torf vara nö- 
dig; men jag har ej fedt iädant, mindre ront, 
huru eller med hvad nytta Iädant giores» 
24. Torfven fkåres pä betesmarker vid vat- 
ten, deräft jordmänen år jämn, fet och faft, 3^ 
til 4 alnar läng och i aln bred, fimt längs midt- 
åt3 finger tiock, men tunnare vid fidorna,hvil- 
ken (kapnad torfven fär af torfjernets kråkning. 
Man riiiar forfl erönfvälen, och med det fam- 
ma utmärker torrvarnas ftorleL Detta fker med 
torf knifven , hvilken fer ut fom fpader-äfs, och 
Ätter faft i ändan af en ftor. Sedan upfkåres 
toriven med torfjernet Fig. 4. medelft 2:ne ihidt; 
Man lätter tvärfkaftet mot broftet, fattar med hö- 
gra handen uti naglen , och med den vänftra uti 
bomen, emellan tvärfkaftet och naglcn , och när 
man fkiuter for lig detta verktyget, går det få 
fladigt fom en plog, och faft torfven pä detta 
låttet fkäres mycket häftigt, blifvcr han likväl 
flåt Qch jämntiock. Man följer riftningen, och 
(kår förft den ena halfva fidan lös, dä man gär 
fram , fedan den andra , dä man gär tilbakars : 
Bäde kniiven och naglen böra jitta til högra 
handen. 
25-. Under torfven lägges halm, men de fom 
bQ n^§Qt når iatil hafvet , bruka hålft Tång^ häl- 
