tan ttcere t)ir!ellg Uen&eltg, 177 
ipahf Der er t>itMi% titoenDe, mmmu heftmt, ütt^a, mm 
m 2inU Utta^U^ fom UxMiq, Da er tumi ^tU Ufumte, 09 mon 
man itU Umf tot flntu tü et cnDeligt autai S)c(e, 03 til eett a(>f0' 
(Ute enfceSi'g 2mul (§. 6, 9, 10, 14, 20.) 
§. 23. 
!0?att f ufie maa|?ee fpeö at fim&e gi^^re fi'g et muengt SSe» 
grefe cm m iienbeKg £inie pna Den !8?aa!)e at man tillub at fra» 
iliocre famme, f)bat) $De(e og t5v>or mange man wtk, o§ Uq p.itk 
Un tserbeb aWtiq uUmnme^, dkx uirfelige g)de ere faa 
mange, at man Dermeb alDrig funt>e fommc tü (£nbe. SÄen.fcet» 
te^ tffe ()er aabenfcare fonit», at en faaban £tnie ftinbe-frrccffe ftg 
(ccnger, enD mtjm enbeUg ginie? bet i^ar M fanm^fom at tnUe 
fige: en uenbeftg ginie er muefig, forbi ten er muelig. ^Dor te»r 
man ftge, at ten ffal ttctre (ornger enD alle en&efige ginter, fom 
funbe fficcres" fragen, baDen, fom en tUvcfrente £inte, maaucere 
ecn iUantt tmx (§. 12.) 5)?an (aber ftg tu'brage beraf, at man Dir» 
f e(ig ta(er om noget fceftemt og bog i fit ^egreb ^ar noget ttbeftemt, 
mait ^ar aUit bette (ige fom i S3agbo(b/ at f)))i^ ben e((er ben en- 
be(ige £ime opmaa(te ben, funbe man aitih ftave ^rifteb at fcttte 
benftürre, men er bette iffe at ixtre nkftemt^ og mon ^ertoeb nb» 
bringeiJ nogen a6fo(nte uenbe(ig£(vngbe^ (ab ben fim eriftere, ba 
()ar ben ftrar ftne fteftemte S)e(e og altib maa funbe opmaa(eö, 
men er ber intet fom beftemmer benö ©törre(fe, ba 6(iber bet a(tib 
en nt)e £inie for ()i>er m;e ^eftemmelfe, man gi^r, og ubbringer 
man enbnu a(brig ber^eb nogen uenbc(ig £(nie. 
§. 24. 
^rembe(e^ fFuf(e maaffee nogen beb £inierö ^orefttf(ing bitte 
Jomme tü bet uenbe(ige UM, faa be( fom bct nenbefige fröre, paa 
f0{genbe «OJaabe: @<et at man dar en £tnie af en ins? £ccngbe, 
bentie £inie fan be(e^ üben IDp^er, föfgefig uma ber i famme beere 
et uenbeligt anta( uenbe(ige fmaa S)e(e, fom f «(fe huibe ftrtxffc ti( 
ben uenbe(ige S)e(ing, bette er noget, fom ffuße funbe figeö om 
g en^ber 
