191 
^orf latins o^er i Un fe^rfle ^ohctta\>k aftifce&e 
No. I* S« ©cfømt^nt^ tiet ocj gro^t ar&dbet, forejtifkr paa JJorffte« 
' ft fronet ^o\)et> met> ^alø ©fulDre; paa 95a9jtt)eH i et ©fiott) ^eti øpreijie 
SRorfTc ?et?e meb op6øiet e«fe(t^a(e, uben itvone^ ^oJ&eutfe en fortJiun Ibruqc^ 
lt(^ ©tiib^Øjfc i g^emfet)^erne, 0(^f[aneut)e paa t»ett f)etre ^ac^fot^, imeii^ Den 
^enjlte neermer ftc^ Ø^etTaffet. Om tf fe af .^onq £t?erre,Dog neppe t;n()re en^ 
^on(3 3«9« ^i^i^»^t^f^a- ©tcmmce i^aneS;cel, w^Øe^eimeraati^ielmllierne« 
, iRaMnet^ . 
I' 
taab ^ølle'g (Bc^\\\X\x^^ af Dler|iPe ?Dlt)nfer. gorflben font No. t, ^paa 
^t^niet @fiol£), |jt?crraf fwn e« er a$ f^e^. ten oprdfle ij^, fom tJet ft^Jieø^ 
fronebr 9iEorj?e 2øi?e metJ aa&inf ©a& cg opfceieJ enfe(t ^ale, flaaen^e paa een 
got> og (po(t>ent)e en gammefbag^ ©irib^ ^jc^ i be tre anbre, eS^t ^ i gremfeb^ 
lierne alcene* 5Jf famme3l(betfom ben førrig^^ 
No. 3/ gnSøføntfttf, øgf^cr »^r; Sitflftéraa^ .tøtte'å; ^{fer paa beti 
ene ©ibe ben øpreifte 9?ortlfe ?et?e ntev^ aa^nl @a6; tibétt fienMig ^røne, 
flaaenbe paa een S'Ob, 1 bef ^ant^ofber en m% s^g flge ©?afli be tre 
.ftnbre. §)aa beu anben @ib^ |ier man ro Ø^er^ fom |laa# (ige øp meb fra^ 
i t^nbte 
