17^ 1^197^ ^'^^S* ^^P^' 
alimåime inkaften emot hans fy (lem , niojelige 
at göras af dem, hviikas formäga ej går vi- 
dare ån at råkna från 2 til 4, och deiTe in- 
kall göras dageligen. Men til fvar hårå, tje- 
nar , at Linnms onfkade at gora fitt fyftem 
lått och brukbart, fnarare ån naturligt, och 
at det famma, det oaktadt, år mycket natur- 
ligare ån något lika lått fy (lem forn hittils 
blifvit uptåkt. Han ville viiTerligen icke at 
detta fyftem fkuUe hindra forlkningarne efter 
naturens fanna ordning, hvilket tvårtom han 
altid anfäg fom et flört och för den philofo- 
philkca Botaniken efterlångtadt föremål. 
Men under det jag fåledes tiltror mig 
forfvara vår flore måflare, må mig forlåtas 
om jag i nägre enfkilte mål tanker olika med 
honom. Torde hånda at Verbencs-^kgtc ^ i an- 
feende til det at dcfs flåfle fpecies åro fyr- 
månningar, kunde beqvåmligare foras til Di» 
dynamioe -clciKcn , åfven fom Cunila, om annars 
detta genus bor forblifva fårlkilt, fåfom fam- 
manfatt i fynnerhet Thi/mi och Sat ur ej y hos 
hvilka tvånne hannar åro ofruktbara, men 
åga få kännemärken defsutom gemenfamt. 
Den våxten af hvilken jag nu tager mig 
frihet at lemna bellcrifning, kallades af Dodl. 
Solander, dä den foril uptåcktes i nya Hol- 
land, Ciinila frutkofa, emedan den måfl ofver- 
cnsftåmde med de kännemärken fom Lin- 
NiEUS gifvit åt detta llägte. Jag torde dock 
fä (kilja mig frän en fä betydande Sagesmans 
tanka. 
