178 c^^^^- ^^S' S^P^' 
inkaft, at fårgforfoken åro mycket tilfålliga 
och otilråckeliga, for at ätfldlja arterna ifrån 
hvarandra: dä den flutfatfen dragés ifrån för- 
hållandet med andra våxter, fom förhälla fig 
olika efter olika ålder och climat; ty af an- 
dra våxter, blommor och frukter kan man i 
fmått fä ätfldlliga fårgor; men deffa åro me- 
rendels icke fada: de gå bort genom tvättning, 
dä defla tåla til och med kokning, och det 
ofta med fl^arp fäpa. Men delTa troligen po- 
lypartade våxter hafva en helt olika natur 
med andra; ty jag har mänga gänger årfarit, 
at famma Laf, antingen den våxer pä berg, 
bark, tråd eller pä blotta jorden, dock altid 
ger en och famma fårg. Ej eller gor deras 
ålder någon ändring; ty de unga gifva fam- 
ma fårg, fom de gamla: och ijelfva frored- 
ningsdelarne hyfa foga mera fårgåmne uti fig, 
ån ijelfva växten. Bevis dårpå ger L. Cöcci- 
fems, ty fjelfva defs hvita blad eller flam ger 
nåRan lika fä röd fåro-, fom defs roda knölar 
enfamt tagna. Många omgorda forfok med 
flera, endaft for at fä uplysning i detta målet, 
hafva ofvertygat mig härom. Sålunda, dä de 
altid gifva famma fårg, efter fma behändiga 
egenlkaper, fom utgöra deras natur; fä tyckes 
ock denna olikheten i deras forhållande fins 
emellan kraftigafl vittna om åtfkilnaden dem 
imellan. 
Utaf defla Tråd-lafvar hafva vi en flor 
omnighct i våra fkogar; fä at dåraf fkuile 
årli- 
