io Jan. Febr. Mar t. 
Ikapnad fåfom långa hängande radband eller en 
flokande^Bjork med fina Fröknoppar. Däremot 
drager Åggférande MafkUljan fina grenar, ftjel- 
kar och hufvuden upråtta. 
Under et forlöpp af fjorton dagar, Ikiljer det 
ena hufvudet efter det andra fig ifrån fina ft^aft 
eller frnäftjelkar, hvarefter ilammen med fina 
fijelkar och därpå fittande fmåftjeikarj fynas 
bara och de fiftnåmde hänga ganika långt ut- 
firåckta, hvaraf ikaften eller fmåftjelkarne äro 
tio gånger längre ån Hufvudet fom lut t därpå, 
fvlen det fom af alt år högft märkvärdigt är 
det at de aflosnade Hufvuden fyntes fä ny 
ftjelk^ fokte at fäfta fig å nyo (§. 42.), fäftade 
fjg, vid des hufvuds nedra del och Ikjoto ut 
andra Hufvuden på fina fmå ftjelkarj deffe Huf- 
vuden ikjöto vidare ut och pä lika fatt gåfv^o 
andra Hufvuden o. f. v. til des af forftberörde 
enda Malklilje-Hufvud åter blifvit en fullkom- 
lig ftam med alla fina fljeikar och klafar. Hvad 
hände vidare med den förftnämde gamla och 
på alla hufvuden blottade ftam och ftjelkar ? 
Jo, efter fex dagar växte åter andra hufvuden 
på alla deffa ftjelkar, få at denna gamla ftam, 
fom man hållit for utdöd, var aldeies fullkom- 
ligen förnyad. Muller tviflar dock fjelf på 
denna fin fenare uptäckt, och önlkar at andre 
måtte få tiifälle, at vidare befäita detta befyn- 
nerliga Rön. Den fkarpfynte och noga upmärk- 
fame Roesel (1. c. p. 608) har aldrig märkt 
på någon ilags Mafkltlja, hvarken at de från- 
hviide hufvuden åter fäft fig vid fina förra ftjel- 
kar 
