a66 
Oci, Nov, Dec. 
når Rad. m. I fednare Mndelfen åter (Fig. 3) 
kan Anfalls-vinkelen icke blifva ftorre ån CBF, 
1, c- e _ CF _ CA _ I , [ 
hvarsSinus ar ir t— — —7 ZZ , hvaraf 
i^b Cd m 
fker, at vid ftårre Anfalls-vinklar Refraåion 
förvandlas til Reflexion, fåfom år allmånneligen 
påmint. 
5. 3. 
Hvad nu anfårdt är, har tilf6rene blifvit 
uti Opt?ken tydeligen ådaga lagdt 3 men fjelfva 
Conftruétion framter en omftåndighet , hvarvid 
de Naturkunnige icke hittils fåftat fin upm^.rk- 
famhet. Man fer at linien BD uti båda hån- 
delferna råkar Cirkelen uti en annan punkt E, 
och ät- vinklarne CBE, CEB fvara til Refractions- 
Problemet, men vinkelen BCE horer icke dår- 
til, och befinnes få val uti Fig. 2, fom uti 
Fig. 3 BCE — 2R — A — z. Det år rlliika u- 
tan genfågelfe., at Problemet fom beikrifves 
med ^quationen Sin. z — m Sin. A, måfte haf- 
va två uplosningar efter Cirkelens natur. Frå- 
gan bor altfå upkomma, hvilken ibland pun(5ler- 
na D och E bor utväljas uti Refraclions-Pro- 
blemet, och hvad den punkt, fom förkaftas, har 
at betyda? Jag har långefedan gjort mig peif 
detta Spårsmål , men icke förr ån i förlidet år 
råkat på des fanlkyldiga fvar, och vill nu fram» 
gifva detfamma, at jag må ipara fleras omtan- 
ka til des utredande. Det kunde hånda fåfom 
för mig, at man icke få häftigt blef varfe Pro- 
blemets råtta beikafifenhet, och förfpillde mera 
tid 
