OB. Nov. Dec. 267 
tid med des underfokande ån faken verkeligen 
förtjenar. 
Utistrdra §. år redan ådagalagdt, at Refra- 
<^ions>Problemet upiofes igenom punkten D urti 
Conf!ru(Ftion , emedan vinkelen BCD ^ A — z. 
Men fåfom CE : BC : : i : m : : Sin. A : Sin. z : : Sin. 
CBE:Sin. CEB, få gifves tillika Conftrufdon uppå 
^quation Sin. z — m Sin. A igenom punkten E, 
och man lårer, at famma i£quation innehåller 
åfven något annat Problem utaf en lika art 
med det nämnda, hvilket ofta bänder uti de 
Aigebraifka frågor, fom åro af högre grader, 
eller fom hafva flera utflag igenom mångfalidig- 
heten af i^lquationernas Rötter. Närvarande 
Exempel blifver altfå märkvärdigt, och förtjenar 
at öfvervägas. Låt Strålen AB (Fig 4) falla 
uppå ytan EF uti B, och des vinkel med Nor- 
malen GH ellerABG~A 5 gör GBC — z eller, 
tag Sin. ABG : Sin. GBC : : I : m, och drag ut 
AB til D, få är ABC = A + z, och CBD=: 
2 R — A — z. Om altfå Strålen AB refieåeras 
til BC, få be/krifves detta fenare Problem med 
famma yflquation fåfom Refracflions-Problemet, och 
både Problemerne conftrueras med liniens DBE 
interfe<flioner uti Cirkelen DAE (Fig. 2 och 3)j 
men triangelen BEC föreftäller fednare Proble- 
met, åfven fåfom BDC innefattar omilåndighe- 
terna uti Refrac^ions-Problemet. Jag behöfver 
hår intet annat tillägga, än at man däraf öfver- 
tygas, huru ConftrucSioner icke innehålla något 
fifverflodigt, utan at Naturen til alla delar up- 
