1788. F^br. Mart. 2,$ 
At Giinnilas örar , pä fin Kuft förebåda 
ovanliga Hafs-itormar; år en nödvändig fölg^ 
af deras yarelfes beftafFenhet 
Man vet, at under ftårfta lugn, kan en an? 
nalkande ftorm, fäfom forebud fkicka den 
gröffta Haf s-dyning 5 dock med bibehållande af 
en biank yta: då en dylik grof Haf s-dyning 
kommer, och med fin hela front jagas ofye? 
den ftora parallela grund-ftråckan, Oftverts fråa 
Svenfka Högar, fä refer den fig ån högre 5^ 
Ulan at ftjelpa^ ech mot deffa grofre och blanka 
Hafsrdymngav^Jker den Spegling af ^venjka Högar $ 
^kSrgSrd^/om fr an uråldriga tider ^ under vid^. 
Jkepliga dickter^ haft natnn af Gunnilas Örar, 
Härvid torde frågas: om nägon ftormkun-a 
de verka Sjögåpg 2:ne dagar för defs verkeli^ 
ga utbrott pä en Kuft? man erfar ofta den til- 
fällighet i Naturen , at en ftorm rafar pä nä^». 
gon Kuft, men bedarrar häftigt af någon n\ot^ 
vigt i luften, får dock åter Ungre framgarigj^ 
genom et nytt utbiotf. 
Man kunde förmoda, at Gunnilas Örar i n3* 
gon jrnon vorominder fälfynte, om de månnifl^or 
voro mera upmårkfaipe, fpm tidtals viftas på 
Svenfka Högar: man kunde dock mifstänka at 
Phénomenet år fålfyntare ån de erforderlige 
pafs-ftormar: jag flutar häraf, at Naturen dar- 
jåinte ^ehöfver någon annan tilftötände om- 
Itåndighet, för at vifa Phénomenet: jag fäftar 
i fynnerhet upmårkfamheten vid et Sydligt, 
eller fnarare Nordligt, ftrömdrag långs bada ft- 
do^' af Svenika Högars Skårgärd, och egentU- 
B 5 geq 
