^6 1788* ^cin. Febr, MarU 
gen i det brädjup, fom träffas imellan Grunda 
(tråckan och Skärgärden: ty dåraf förekom- 
nies lättare, ej alienaft ftjelpningen af den grof- 
va dyning, fom rullar öfver Grund-ftråckan, 
utan äfven at dyningen ej gör någon verkan 
pä vatten - ytan imellan famma Grund och 
Svenfka Högars Skargård > hvilket alt lånder 
Phénomenet til förbättring. 
At dylikt ftrömmande i vatnet åger tid- 
tals verkligt rum, kan jag ej allenalt åbe- 
ropa Sjömåns erfarenhet; men tillika härleda 
det från Kufternas belägenhet. Ty under Sydli- 
ge vindars eller ftormars långvarigare påftåen- 
de, injagas fä obefkriflig Vattu-mafla i Bottni- 
fta Viken, at den, i fä längt Haf, ej kan und- 
flippa, utan kan göra 6 a 8 fots upfjö. Dä 
denna Vattu-maffa fä tiltagit , och ftormen be- 
darrar, mäfte vatnets egen tyngd, leda det til 
jåmnvigt pä fina förra orter; då äfven de be- 
tydande Vattu - Columner från Norrlla och 
Lappfka Fjällen, fom genom Norrbottens Hlf- 
vav i Hafvet af bördas, mälie öka detta Nordliga 
Strömdrag, fom Naturen tycks hafva gifvit fitt 
ftarkafte lopp längs Veftra Vallens Hafs-band. 
Jag anfer äfven detta ftrömmande af et min- 
dre falt vatten, i någon mon, vara ouphörligt, 
och tillika den af Naturen bellåmde vågvilaren, 
för de otålige Härar af Lax , fom under fin 
parnings-drift, häftat från Nordfjon och Ofter- 
fjön, mot famma Norrbottens Elfvar, alt up 
til 1 brneå. 
At Phénomenet kan häftigt vifa fig, men 
ater förfvinna, famt til någon del ömfa rum; 
bärrörer af Hafs-dyiiingcns famt Solens olika 
ftällningar. 
Een 
