^8 1788. ^an. Febr. Mart. 
Om et Salt utur Kbrsbårsfaft; 
af 
PETER JACOB HJELM. 
por någon tid fedan lämnades mig -^^ lod af 
et okåndt Salt, iivars beftåndsdelar man 
önfkade fä veta. Det fäg något rödlett ut, 
fmakade ännu fyrligt och hade obeftåmd fl^ap- 
nad, fom likväl tycktes ärna lig åt paralielipi- 
pedifk. Det löltes lått up i vatten och vid 
(ilningen ll<ildes den röda färgen aldeles ifrån. 
Under det denna uplösning anlKjuter, fkal 
jag anföra fåttet, huru man erhållit detta falt. 
Sedan bruna Körsbår (Prujius Ctrafus Linn.) 
tillika med kårnarna, blifvit ftötte uti Sten^ 
eller Tråmortel, lilas faften igenom grof väf, 
ocji lämnas at gäfa i fyra dagar. Därefter går 
faften åter igenom Svanfkins -tratt och förfät- 
tes med Itött, fint Socker til } af des vigt. 
Denna blandning hålles öfver fakta koleld och 
omröres ftändigt. Når en tredjedel dåraf inko- 
kat, fläs den het uti en ftenkruka, där den 
andra gängen får gåfa uti varmt rum, fedan en 
hand full blå Ruffin tillika blifvit ditlagd. Dä 
gåsningen är öfverfiånden , tappas faften på 
bouteilierjfom blifvit (kolgde med Franfkt Bran- 
yin. I fadana hartfade kärl, fom allenaft up 
til halfen blifvit påfyllde, har förenåmde Salt, 
efter et eller flere års förlopp, funniti^ på bott- 
nen och vid bräddarna. 
De cryJlaller, fom innan kort växte uti den 
renade upiösningen, om h vilken i början näm- 
des, och hvarvid få när iod hade åtgått, 
voro ftörre och mindre aflånga fyrkanter, Ibm, 
un- 
