176 1788. ^iiL Ang. Sept. 
liknar^ aldeles den förftnåmda, utom det at hoa 
år litet mindre, til fårgen något mörkare, och 
näftan anda frän roten delt i fmä korta, måft 
Ikiftevis fittande grenar, fom. mot toppen åro 
talrikare och längre, fam.t allelamman åter för- 
delte i andra fmärre. 
v) Pluk. Mant. p. 53. Phyt.Tab. 182. Fig. 6 z\ 
Linn. Gothl. Ref. 261. n. 2*, Flor. Svec. I. n. 
1031.* Våxer ofverflödigt pä vara Hafskiip* 
por, år af alla morkaft och minft, knapt mer 
ån i\ tum iångj trSdame fina fom hufvudhSr; 
ledertia dels något hoptryckte dels trinda, men 
fä otydliga at de knapt kunna uptåckas med 
fynglas; X.)- krian äro hv^arken til fårgen mör- 
kare eller märkligen hopdrpgner de fiefte och 
ftörfte grenarne utgå ftrax äf vanfor roten e'ler 
nederft pä växten och åro äter nägra gånger 
delta i alt mindre och mindre. 
S) GuNN. Norv. P. p. TÖ7. Tab. 3. Fig. 3, 
MoHR Isl. 250. Växer allmänt på famma ftål* 
len, fom den nåftforegSende, år af alla ftorft 
och måft grenig, ibland hela qvarteret läng 
och förfedd med tämligen tjocka trådar, fom 
hafva ån Ijufare, ån mörkare färg och under-- 
ftundom cryftallhvita toppar: ^raiamt åro ftröd- 
de, mycket affkilde, länga, äter delta i andra 
ftorre och mindre, nederft ftörft, nedantil bara 
och naftan endaft i toppen förfedde med några 
få fina hSrj UÅevna nog tydliga och länga, ge- 
nom» 
1) Leoxardt Plukexetii Opera Omnia Botanica, 
in Sex Tomos divifa, vid. I. 3. 3. Phvto^aphia, 
4. Almagcftum Botanicum, 5. Almagelli feotanici 
