6o x8o2, ffan. Febr. Mar t. 
gade hon därvid, mot vanligheten i denna fjuk^ 
dom, foga eller intet. Då hon flod, h vilade 
hon ej kroppen lika pä bågge benen, hvarfore 
hon förde det frifka benet mer utftråckt, eme* 
dan det fjuka var våndt utåt med knäet båjt 
fä, at hon ftodde lig pä tärna och ej på foten 
af det ljuka benet. Svårigheten at gå och hal- 
tandet okades alt mer och mer. Men vår^ 
ken i knäet var fkäftals mycket lindrig, och 
ibland uphorde den aldeles. Delarne kring 
lärieden värkte icke, och ömmade foga dä de 
vidrördes. — Under det haltandet, värken i 
knäet och afmagringen tiltogo, började nu be-* 
net, fom forr fynts längre, at förkorta fig mer 
pch mer, et tecken at lårbenets ofverfta del 
var uprätt och at fupparation börjats. En 
hedifk feber begynte infinna fig med krafter- 
nas aftagande. Delarne kring lärleden ömmade 
nu mera vid vidrorning, en lindrig fpänning 
kändes och fyntes med någon dock foga mar- 
kelig rodnad, fvulften på nedra delen af clu^ 
nis tog til af varfamlingen, men man van^- 
tade, at denna fkulie dana en ännu mer cir» 
cumfcript uphojning, och at en betydande 
utvärtfes fuppuration ll^ulie forr eller fenarc 
fororfaka döden, få hjelpte naturen fig fjelf 
på et undransvårdt fitt. En diarrhé upkom, 
mot hvilken man, af fruktan at den fkulie 
blifva coUiqvative, nyttjade magftårkande me- 
(lel ; men då man fett diarrhéen, det oaktadt, 
fortfara två dagar, utan at kraftcrne mer aftogo, 
" få 
