1 802, ^an» Febr. Bart. 79 
Iivithet, hvilken fårg den åfven i glodgning 
bibehåller. Når den dclea af brånda mas-r 
fan, fom icke biifvit uptagcn af alkalifka luteii » 
extraheras med fyra, fä qvarbiifvcr ett hvit puU 
Ver af famma natur. Defs gråvitas fpec, eftcri 
glådgning var 6,500. Det lofes for blåsror i 
Borax och Phosphorfalt, nieii fatter ingen fårg 
pä fluflerne, Pä flybbhård i fluten digel, utaa 
tiifats , exponeradt for den hetta, fom fördrag 
til et Brunflensprof , undergår det cn flags re* 
dudion, hvarvid det fintrar ihop till cn mätte- 
ligt härd malTa af metallglans pä ytan, men i 
brottet endaft matt gniflrande och af fvartgrå 
fårg* Pä denna har fyror ingen vidare ver-« 
kan, ån at äter förvandla den til den hvitä 
oxiden. Forhållandet vid redudionen, jåmte fpe- 
cifika tyngden ger mig llcål, at fatta denna be- 
fynnerliga kropp ibland metallerna. At den icke 
år någon af de foxut bekante , fom biifvit mifs* 
kand, har jag tilråckcliga Ikåi at vara ofver* 
tygad. De kroppar, med hvilka denna moje* 
ligen fkulle kunna förblandas, vore fyrfatt 
Tenn , Wolfram och Titan , fom åro lösliga i 
cauflika Alkalier, och under vilTa omftåndig* 
heter mer eller mindre emotflä fyrors verkan. 
Men Tennkalken bringas utan fvårighet både 
til låsbarhet och redudion. Wolframen up- 
tåckcr fig extempore genom fin löslighet i Am- 
moniak och den blå fårg , den fatter pä Phos- 
phorfalt Titankalken fåtter Hyacintfårg pä 
Bora;^ 
