i8o2, Jpr. Maj. ^un. g? 
Vetterligcn år det blott vid aluntillvårk- 
jiing, fom på 2:ne flållen i Riket man hittils 
nyttjat Alun&iiFern fäfom brånlle. Likväl år 
det oftridigt kåndt, att flereftådes åger Alun^ 
Ikiifern enahanda brånbar befkafFenhet ; famt 
att dåraf finnes ganll^a vidflråkta malmfält, 
ånfkont dårifrän undantagas fådane, fom inne- 
hålla mindre del brånbart åmne eller berg- 
olja, och dårfore uti bränning gifva dels foga, 
dels ingen låga, ehuruvål några af dem, hålla 
hettan i roflning efrer fkedd antändning med 
underlagd ved. Sådan lår Alunlkiflfern vara 
i Skåne vid Andrarum; I Jämtland uti E.od- 
ons. Brunflors och Näs Socknar; famt på flere 
flållen i Lappmarkerna. Men däremot år nå* 
flan all AlunfkifFer af fynnerlig brånbar art, 
fom trålFas pä Oland i defs våflra landborg; 
I Småland vid Grennabergen omkring Wefianå 
och Rottleby; I Öilergothland uti Wreta Klo- 
flers och Ljungs Socknar; I Weftergothland 
vid Billingen och Kinnakulie; I Nerike uti 
Tyfslinge och Alkers Socknar, o. f. v. 
Icke for längre tid ån omkring några och 
trettio år tillbakars, fynes början vara gjord 
att bruka AlunllviiFern till bränlle under alun- 
Ijadningspannorne vid Garphytte Alunvårk 
i Nerike; och det år blott några år, fedan dår^ 
med gjordes enahanda början vid Honfåtters 
Alunvårk på Kinnakulie. På forfinåmde flållc 
fkall, efter berätteife, en Snickare varit den 
forfla, fom tilifålUgtvis anmärkt, att Alun?- 
G 5 ikiffern. 
