98 i8o2, Jpr. Maj. ^un. 
till underftod for den godfel, h varmed man 
eljeft meråndels otiliråckligt förmår förekomma 
urgamla ångars och åkrars mer och mer af- 
tynande bördighet. År fvedjandet på flen« 
bunden torr och mager jord iandsfordårfveligt, 
hvad blir vål då bråntorfvens förbrukning till 
brånOe? Skog kan innom århundradet mer ån 
en gång återvåxa, men flere århundraden gå 
förbi, innan den matjord, fom genom bråntorfs- 
tågten förloras, återkommer; långfamt — lång- 
famt — blir det af dy och torf uttömde kårret 
äterfyllt af lemningarne efter halfmultnade våx- 
tei' (åmnet till den finafle matjorden) dem dels 
fno - och rågrlvatten afOvolja , dels blåft och 
fiörfn efter hand nedfopa och tillhopafamla 
1 dålder och kårr, dår de af vattnet förvaras 
till deras tjånft, föm, kånnare af denna för- 
träffliga flcatts råtta varde, uphåmta denfamma, 
icke till att upbrånnas, men for att, tått till- 
hopapackad lagd i hog, igenom åtgärd af om- 
växlande luft och folfken, rågn och torka, 
frofi och vårma, formultna till den fina fvart- 
mylla, fom år fornåmfia befordringsmcdlet till 
orters frodiga våxt och det ypperRa godfel- 
åmnet for all flags utmärglad jordmon. Onfl<- 
ligt vore därfore, att brånbara AlunlkifFern , 
där den finnes eller kan mot lindrig koflnad 
århållas, blcfvo brukad till bränlle i fiållet 
for bräntorfven. 
Men ehuru fedan längre tid varit bekant, 
att Aiunfl^ifFer blir på ett och annat ftäile an- 
vänd 
