1 8 02, Jpr. Maj. ^un. 14,3 
cftergaf, Urin brot fig med godt fediment och 
en lindrig fvettning, men utan någon critifk 
uphoftning. Alt vifade fig, dock till bättring; 
men mattheten var flor, ömheten under brödet 
med vårk och plågor tiltogo^ fom hon för- 
modade vara hyfierie. Sjukdomen blef aldeles 
intermittent , men med liten kyla om aftnarne, 
vårk och pläga under broflet, oro om natten, 
fvettning och remiffion om dagarne, fom dock 
alt torde varit en folgd af på vågen varande 
vahrgorning, troligaft i Lefvern. Men vid ob- 
dudion fants dår ingen vahrfåck, ehuru tecken 
till inflammation varit nog tydelige, och fjelfva 
omojeligheten at ligga pä vånflra fidan, nog 
gjorde vahrfamling dårftådes trolig. — Men 
genom hvad våg (kulle dä lungan blifvit få 
mycket inficierad? Det år bekant at Icfrens 
inflammation, ofta har till foljeflagare vahr- 
gorning i broflet. Den fom vil låfa den vac- 
kra och lårorika Difputation fom Herr Dodor 
Ahlstedt utgifvit under Forfle Lif - Medici 
Herr Prof. Murraji Prsefidio De Empyemato, 
Upf. 1800, kan hårom fä nöjaktig uplysning. 
I anfeende dertill, att curen vid en fådaa 
fjukdom år fvär, om icke omojelig, fedan den 
kommit till fä fvär fuppuration, fä fordras deRo 
florre upmårkfamhet och forfkande af en Medi- 
CLis, at vid des början håfva inflammation och 
hindra vahrfamling; ty fjukdomen år falfk, 
fiygnet ej fä fvärt, men djupt, febern ej få 
håftig och pulfen ej få fpånd, fom han vid 
in- 
