^22 iS02, ifftilii, Aug^ Sept. 
utdrodd ofver et papper lagdt ofver 2:nc pa- 
rallelt liggande Magnetfiånger fom hafva deras 
vånliga poler vid famma anda, formera en 
kroklinia fom börjar vid den ena och flutar 
vid den andra polen, famt därigenom utvifa, 
at den ena magnetiiT^a Materien år benägen at 
likafom per Circulum gå ifrån den ena polen, 
for at måtta fig med eller binda den andra 
Materien uti andra polen. Det år åfven lika 
allmänt bekant, at Magnetftånger formedelfl: 
forftårknings-ankare E E, F F (Fig. i) långft 
bibehålla deras ftyrka uti det låge Figuren ut- 
vifar, och at en eller flere Magnetftånger, fom 
forvaras få, at Magnetiil^a materien icke 
kan gå ifrån Soderpolen til Norrpolen eller 
tvärtom utan genom alt for läng om våg 
uti luften, eller andra kroppar, Jårn un- 
dantagit^ forfvagas och blifva odugliga. Man 
har dårfore all anledning at tro, at Stån-^ 
gernas belågenhet ganll^a mycket bor bidra- 
ga til Magnetifmens okande eller minfl^an- 
de under ftrykningen , och at denne måfte blif- 
va få mycket fullkomligare ju närmare den 
afpasfas efter de anledningar och fått at ver- 
ka, fom vi redan vete at MagnctiO<:a I^.laterieii 
loljer. Forfoken vifa at StålRånger genom 
Herrar Eulers och Cantons firykning^Citt 
h varken få fnart eller få flarkt emottaga ma 
netifme, och orfaken hiirtil tyckes vara den , 
at uti det ena år altid den ilrukne ilången iiii- 
<der hela firylsningstiden Q ifolerad eller af-^ 
Ikiid 
