^74 
i8o2, Oä, Nov. Dec. 
ven dem, fom i ftorlek vida ofvergå honom; 
han viftas ej fållan vid hufen , dar han ofta 
bittida om mornarne infinner fig, fokande ef- 
ter kycklingar och dufvor, hvilka forfolgde 
med ytterfta djerfhet, ofta forgåfves foka en 
friftad under våra tak. Han brakar icke 
fom Tornfalken, att hälla fig pä ett ftåJle i luf- 
ten, for att frän denna hogd uptåcka fitt rof, 
men han fmyger emellan tråd och bulkar , 
famt, fedan han uptåckt något att taga, ka- 
flar han fig dårpå med otrolig häftighet, då 
anfallet minft förmodas. 
Sparf hökens länga mellantä , år et ganfka 
charaderiftifkt kännetecken, åfven fom vin- 
g^rnes korrthet; defle fammanlagde räcka ej 
långre ån knapt ofver ftjertens hålft, hvilket 
han har gcmenfamt med F. Gallinarius och 
Palumbarim , till hvilken fenare han genoru 
likhet i fårgen åfven närmar fig. 
