iäo 1802, Oci\ Nqv^ Decn 
pfeumdrogyncB dum terminalis eique proxU 
mag {plcdd fuperne femineas inferne ma- 
fciila? funt (neutiquam vice verfa^ nec 
uUa carum mafcula. 
C. atrata, inageilanica, alpina, Buxbaumii, 
fuli^rinofa, 
jdnm. De kunna variera med ofverfta axet 
enfam.t af hannblommor beHående , fom jag 
liog ofta fett på C. alpina och Buxbaumii, 
mm detta forringar ej charaderens vårde, 
Sjelfva förmågan att bli pfevdandrogyna3 pä 
fått jag anfört (få mycket mera då de nåflan 
altid finnas iadana) år något få eget och få 
hufvqdfakiigt, att naturen aldrig hos de ofriga 
ehuru få föränderlig, icke en gång bland mils- 
fofler frambringar något dylikt. Spicae pfevd- 
androgynae aga aldeles ej någon affinitet med 
fpicul^, utan tvårs om åro defla Carices långt 
mera från fpiculatas fkilde ån multifpicatae 
diftigmaticce. Deras förening med de ofriga 
C, multifpicatae trifligmaticas år aldeles otvif» 
velaktig. 
Sp, mafcula; åro al tid terminales och aga aldrig 
några honblommor vid bafis. 
i§7, androgijnce dum omnes fpicae earumque ra^ 
mificationes femper floribus & mafculis 
& femineis Eequali proportione compofit^ö 
funt quarum mafculi luperiores, nec ullis 
fpicis fexu diflindis gaudet planta, 
Carices multifpicatae compofitce bafva en* 
lamt men enfamt fådana. 
Anm, 
