OB. Nov. Dec, 
s. 13. 
Så långe de mångformlige malkkråken ärö 
Sefvande, foras och biifva oftorde, vifa de full- 
komligen hela deras märkvärdiga fkapnad, tvärt- 
om och når de do få de flifte Jikfom en helt 
annan doning \ det tiil ex. fom år fmalt och långt 
fåfom en pinne med flera utftående grenar, hJif* 
ver trint , flått och bart fåfom et klot, åtmin- 
ftone draga de Häfte in fina Trefvare och Klan- 
gen m. r n . fom vid hvarje Siågtes belkrifning vi 
darebor vifas. Men hvar.före håfva de af Skaparen 
erhållit en fädan fårånderlighet? Frlgaft år vär- 
dig at tanka på, for den åtminflone fom ål/kar 
både verk och måftare ! de utgöra det förnam- 
ila af forrådshufen i Filcarnes Rike» Deffe Filk- 
hånr, fom den oindeliga Godheten /kapat for 
mennifkan och många af defs behof och nöjen, 
ikulle fvårligen fmålta en hård focla eller ben- 
fulla kroppar fåfom for lig fjelfva af en kall na- 
tur och viftande i et kalit element. De /kola lått 
födas ty de fkola våxa häftigt, då vi göre pl 
dem få tåta 5 få ftåndiga och få ftora nederlag. 
Ja mennilfcjan deltager och fieJf 'med Fiikarne 
ät fortära deffa benlöfa kroppar, de åtas af 
många folk/lag, i vår verldsdel i fynnerhet den 
tiden fom vifie af dem göra våfende af fin me* 
råndels fal/ka andackt, nämligen Faftlagen. 
Deffe fnart fegt vårnlöfa och orntaliga ma/k* 
k råk, fom hafva ibland alla djur erhållit den 
måft lån glamma råreife och fåle des halva fvårt 
R vid 
