2 6o 08. Nov. Dec. 
vid at fly, ja fom ofta och g erna viftas tilhopa 
i Itörre och mindre flockar: begagna fig for den 
/kull af deras hopdragelignet at dölja fig for fi- 
na många beherrikare. Sedan de hopdragit fig 
och fina ledamöter, hafva de ock båttre tilfalle 
at göma fig i ikrymllor, eller at draga fig fram 
på trånga Sillen. Då de icke hafva fått några 
ben, men en få blöt kropp, ikulle de ock for- 
Röras af ftormar och hvarjehanda naturens rörel- 
fer: nu kunna de draga in fina Ledamöter och 
minlka vidden af deras kropp når faran påKcm- 
mer, likfom et Ikepp vid en annalkande florm 
drager in fina fegei, ftånger och mafter. En del 
hafva derföre ockfå bekommit den fynnerliga 
förmågan, at fåfla fig dar de finna for godt at 
fåtta fig i fåkerhet. Men alt detta år icke nog 
för at bibehålla deras varelfe , eller at förekom- 
ma det deffe klena Slågter ju Ikulle förloras. 
De hafva erhållit en alftririgs förmåga, och den 
haftigafte tilvåxt, fvarande mot deras afgång och 
ftörre ån näppeligen något annat lefvande djur 
undfått. Deffe fenare åro gemenligen alLenaft 
til hälften afvelfamma, det år, af två fårlkild- 
te kön af hvilka blott det ena har den förmå- 
gan at frambära fötter. Deremot åro deffe maik- 
kråk meråndeis tvakömga, det vii fåga allä åro 
mödrar, icke en enda af dem fom ej bår fofter 
och framföder: h vilken förunderlighet, et enda 
mafkkråk åger få mycken förmåga i fortpiant- 
ningsvågen, fom tvä, eller han och hona ibland 
de flåfte andra lefvande djur! mängden af de- 
ras fofrer år fnart fagt oräknelig; de aro åfven 
mycket feglifvade, ja ån iner 3 om något ftyc- 
ke eller del af dem vådeligen förloras, växer å- 
ter 
