4 
1804, ^am Febr. Mar t. 
dock icke en gång den båfle lUhårda med en 
fådan Ikrt. 
§. 19. Sederna tåla och behofva icke min- 
dre forbåttiing, ån klåde-drågten och lefnads- 
fåttet fom åro efter åldQa bruket. I Kyrko- och 
Nattvards -gäng åro val de flåfle någorlunda 
ordentliga under den tid fom de viftas nåra 
Kyrkan: flere, åfven af dem fom icke förda 
Norrfka, hafva ock for fed att fommartiden 
communicera i Norrige; men hvarken det ena 
eller andra torde alltid fke utan inbillning om 
gagn deraf ex opere operato. Åtminflone hän- 
der det icke fållan att den få kallade Natt- 
vards -gåften år befupen några timmar efter 
det han kommit ifrån Nattvards -bordet. Sma- 
ken for brännvin år få hog, att foråldrarne 
åfven undfägna 2 a 3 års barn dermicd. Lap- 
pen ofverlaflar fig dock fållan då han år al- 
lena, utan anftålier hållft fitt Calas med 2, 3 
eller flere andre, fiundom alldeles okände. 
Brånnvinsflafkan går nu, i flera omgångar, 
man ifrån man, till defs hela laget år for- 
nogdt, hvilket fållan eller alldrig fker forrån 
briflande tillgång eller förmåga att fortära, gora 
ett omkeligt Hut på Calafet. Om hvarken tum» 
lare eller något att tugga mellanät år till hands, 
går dock faken lika väl for fig. Både Q>un- 
nor och V^arlar börja i fylleriet fin fång, 
fom kallas \ lila, och låter ganlka ftråf och 
villd 
