i8o^, ^mu Febr. Man. ^3 
2^. På Graf-olen undfägnas Lik- Bå- 
rarne icke annorlunda ån Faddrarna vid barns- 
ol. De fom aflida fommartiden, under vi- 
flandet i fjållen, nedgråfvas dar till hoRen i 
cti läs-achia, fom ock oftaO: blifver deras Lik- 
kifta. Pä forfta vinterfohre forUas Liket till 
nårmafie Kyrka; flere förbehålla fig dock på 
fitt ytterda att blifva begrafne vid egen Kyr- 
ka. Svepningen befiär allmånnaft uti den mos- 
fa och kallt hvaruii den döde aflidit; då till- 
fålle dertill år forfes dock Liket med Lintyg: 
hvarforutan det ånnu alltid måfle hafva uU- 
cller vallmars-flrunipor, och framfor allt ullvan- 
tar, eller i dcfs ilålle omflag om händerna af nå- 
gon gammal lialsduk, lårft eller blaggarn, åf- 
venfom anfigtet ofverholjes med något dylikt. 
Skägget klippes eller rakas åfven bort. Liken 
folljas till grafven af bägge könen. Meråndels 
folljer dock (lorre delen af Forfamlingen med, 
ehuru icke andre ån anhörige egentligen hora 
till Procesfion. Sorgen, ehuru ofta häftig, 
tyckes dock nog fnart och lått gå öfver. Lik^ 
Predikan och Perfonalier begäras ganfka fållan. 
27. Lapparnes vårfte Fiender åro War- 
gar. Då desfe åro i negden fåga de fig icke 
hafva frid. Ibland de forfla frågor, fom de 
göra hvarandre då de träffas, år gemenligen: 
Lekos rauha? (år det frid?) De måfte ock 
då både dag och natt valla fin hjord, hvar- 
vid de hafva mycken hjclp af fina hundar, 
fom åro inofvade att med bett och fkållande 
åter» 
