^ 1804-, 3 an. Febr. Man. 61 
under forevarande och hvartill ordfaken år 
tydelig. ?Iår år icke af luSden utreda, endafl 
mX nåninas den nogfamt bekanta flarkare ver^ 
kan et mera dired ijufets anfallande fkall haf- 
va pä et åfven dired: motOående eller i niot- 
fatt led rörligt objed. Dåraf inhämtas utaa 
fvårigher, at, då vinden rorer fig emot fol- 
ilrålarnas vibration, alle den forftnåmdes med- 
följande dunfler (kola låtteligcn forglefas och 
förlkingras och lemna den renfade luftkret?, 
fom med veHanvindar år nåflan gemenlig. 
Folgden dåraf f]<all och fädan uppkomma, 
at, dä inga dunder åro Soifträlarna till hin- 
der, deras refradions verkan pä jordytan går 
i lika progresfion med Ijufets tilltagande hela 
formiddagen. Och dä vindarnes anfart vanli- 
gen i famma män plågar tillväxa, år det vis- 
ferliga genom denna varma motfatta rorelfe 
af tvånne naturens ganfi.<a elaftifka våfend, 
ljufct och luften uti och genom hvarannan, 
famt den dåraf uppkommande förenade ver- 
kan pä jordytan, hvaraf hon betjenar fig at 
bereda, uppväcka och utvickla bagge produ- 
dions krafterne, eledriika elden famt jordens 
naturliga bördighet. At fullkomna framgån- 
gen dåraf, plågar under fädan väderlek, och 
till kånnetekn af defs fladgade angenäma be- 
flcalFenhet, vefian vinden, fedan Solen et godt 
fiycke CuUrninerat, kafla om till fydofl, på 
det verkan ånda in till fena aftonen siaiom 
denna vändning af famma motfatt:^ rorclib 
ikall 
