104 i<?ö^3 y^pT* Maj. ^un. 
mindre Hågg (Prunus padus). Små Rönnar 
(Sorbus aucuparia) våxa ofverallt pä elfs- 
flrånder och bergsfotter. Pä nyfsnåmnda ftål- 
len år ock fmä Afp (Populus tremula) all- 
2Bån; florre Afpar finnas hår och där, men 
åro, åtminftone i defla negder, ihäliga, PiU 
eller Vide-arter (Salices) af mänga Hag före- 
komma ofverallt och gä pä fina flållen till 5 
a 6 alnar i långd. Enbuiken Quniperus com- 
munis) trifves och bår fin frukt åfven pä fjåll- 
kullar; defs barr åro hår mindre men tätare 
ihoppackade ån annorfiådes. Ljung (Erica 
vulgaris) år ock allmän nedre i Socknen. 
§ 3. Örterne upphinna fin växt och mog* 
nad inom korrtare tid hår ån pä fydligare 
orter, emedan fölens vårme och verkan flera 
veckor, i fynnerhet efter folftändet, obetydli- 
gen minfkas den tid pä dygnet, fom råknas 
for natt, hvarigenom växtkraften okas fom i 
ett drifhus. Utom nyfsnåmnda Björk- och En- 
bufkar famt de i flutet af denna § upprepa- 
de Vide-arter åro följande de allmånnafte våx« 
ter pä fjällryggen: Fjåll-Mjolon (Arbutus al- 
pina}, Kräkris (^Empetrum nigrum). Jord- 
krepling (Azalea procumbens), Ren- och Is« 
landsmoflTa famt Uddlaf (Lichen rang, ifl. & 
unc), åfvenfom Angelica archangelica. Det 
mörkgröna rifet utgör på. nägot afftänd lika- 
fom llingriga gängftigar pä den gulgråa mos- 
fan, Deffa växter åro åfven annorfiådes i 
Lappmarken allmänna, men följande hafva 
blif- 
