i8o^, Apr. Maj. ^an. 127 
dets omfattnings förmåga, och defs formaten- 
het at fä tilfågandes féija Naturens Allkraft 
pä fpären. De forOa omedelbara refultaterna 
af denna Geometriens acquifition voro, tyng- 
dens olikhet under olika polhöjder, och Jord 
ytans håraf följande uphojning vid Equator 
och nedtryckning vid polerna. Säleds borde 
den minfkning i tyngden fom Jordens dagliga 
rofelfe kring firr axel åfladkommer vid Equa- 
tor* vara • ' - af den åndå äterfläende tyng- 
* 288.83 
den; och då man med Huygens antager, at 
all kraft utgår ifrån jordens medelpunkt, up- 
kommer det däremot fvarande forhollandet fora 
EquatOrs Diametern måfle åga til roterings 
axeln at vara fom 577.77 til 576.77. Desfa 
uptåckter voro likafom förelöpare til det be- 
grep fom Newton kort dårpä framflålde om 
en allmän attradion, och hvilket åftadkom- 
mit den oforgåtligafle Epoch i Phyfilka Aftro- 
nomien. Problemet om Jordens figur blef nu 
oändligen mera invekladt, och har under he- 
la det til ända lupna århundradet varit et 
åmne for den djupafie Analyfe. Hvarje Jor- 
dens atome attraherades icke af en enda finit^ 
utan af en verklig oändlighet oändligt fmä 
krafter, fom alla tenderade til olika punkter? 
och af hvilka den refulterandes Direélion och 
qvantitet var obekant, få länge Jordens figur 
ånnu icke var gifven, h vilken åter berodde 
af de Integrerande atomernas attradioner. 
New- 
