128 iSo4> ^pr. Maj. ^im^ 
Newton dröjde icke att anmärka, det Hiiya 
gens hypothéfe om tyngdens primitiva ten- 
deiitz til Jordens medelpunkt equivalerade med 
at antaga defs tåthet dårftådes at vara infinit. 
Han anlag den derfore bora forkaflaSj men 
antog i defs flålle at Jordens yta vore en re^ 
volutions EUipföide, hvars innanmåten beftodo 
af en homogene eller ofver alt lika tåt ma^ 
teria» Det forhollande fom jemvigten fordra^ 
de mellan axeln och Eqvators Diametern bor* 
de til följe håraf vara fom 230.71 til 231,716 
Detta jemte lagligheten af Newtons fuppofitioii 
bevifade federmera Maclaurin med den ftrång-^ 
het fom, få långe ånnu någon aktning gifves 
for ren Vetenfl<aplig anda, ll<.al forvara åt 
hans verk åran af det geometrifkt cohftrue^ 
rande fiiillets fublimade produdion* Men hvar-^ 
ken han eller Newton kunna lågas hafva gif^ 
vit någon uplosning af det i fråga varande 
problemet; De hafva blott vilat måjligheten 
af en gifven hypothéfe^ och Clairaut var den 
forfta fom började gifva det iin råtta omfatt-^ 
ning. Efter honom hafva utan undantag aU 
la Gcometrar af forOa rangen fysfelfatt fig 
med detta åmne; Det har beverkat en llags 
revolution i rena Mathematiken genom de Ana- 
lytin<a refourcer hvartil det gifvit anlednings 
och följande år korta refultatet af hVadVeténfka- 
pen i (Irångafie mening tagen hittils ådadkommit*. 
Den minfla period for Dagliga ro- 
relfeii med hvilken en masfa af fämmä 
tåt* 
