178 
mg. 
Rf-ht 
dsrliggande flen förenad , st den ofta icke 
utan ftörfta fvårighet, åtminilone då Larven 
är torr, kan fkiijas därifrån. Med tiden ökas 
ännu mer denna fkorpa tii tjocklek och hård¬ 
het 3 blir dä hos vifsa arter fkrofligare och 
ojämn, får åtfkilliga fprickor och remnor, 
famt faller duteligen fläcktals bort. Detta alt 
gäller dock icke om alla de Lafvar, fom växa 
med fkorpa. Nå-gre af dem bibehålla intii 
fednaffe åldren en ikapnad af blad, andre 
blott uti omkretfen, då den inre och med- 
le rfta delen likväl icke röjer fpår därtil, an¬ 
dre åter hafva en fkorpa, fom näifan öfver 
alt är täckt med fmå uppå hvarannan iikfom 
fjäll liggande fafta blad. De Skorplafvar äro 
ganlka få på hvilka man kan fe huru de med 
trådar eller rötter äro fäftade. De fom til he¬ 
la fin utfträckning beftå af en folid ikorpa, tyc¬ 
kas vara aldeles införlifvade uti det ämnets 
väfende hvarpå de växa och hvaraf gerna en 
god del medföljer, då man bjuder til at losfa 
dem därifrån. En del göra den fläck, hvarå 
de äro fäftade, om ftenen än vore af den 
hårdafte art, få fkör, at han til en och ile- 
re liniers djuplek faller til Pulver. Andre lö- 
fa på fådant fatt den underliggande fl en, at 
det ftycke hvarpå Lafven fitter följer honom 
åt fom en någorlunda jämntjock flifa, ftun- 
dom til en betydelig vidd, horizontelt /kild 
från det öfriga af berget. Icke allenaft flenar, 
utan äfven trädens bark, blotta marken och 
förvifsnade mosfor lemna tjenlige boningsplat- 
fer för visfa Skorp-Lafvarj men fkorpan blir 
på desfa hällen vanligen hvarken få tjock el¬ 
ler 
