ö 1796 Jan. Febr. Mar t. 
nu mera ej vore mycket at förbättra: det for- 
häller fig ock verkeligen fä: man träffar Ankrar, 
få fullkomliga både til form och ftyrka, at de 
ej derutinnan kunna bli bättre;^ men man fin- 
ner ock, at från famme mäftarcs hand, hvaraf 
man hafvit deffe goda Ankrar, fedan kommit 
de fom varit fåmre, och det ombyteligt från 
bättre til famre och från lamre til bättre. 
Orfaken härtil, ligger i otilräckeligheten 
af den kunfkap man har hafvit om Skepps- 
Ankarets rätta Conftrudlion , och denna brift 
beflär cgenteligen deri, at man ej vetat hvad 
det är, fom fxculle gifva åt Ankaret den bäfta 
Formen. Det år Theorien, fom ikal determi- 
nera den; men denna Theorie flod ej at er- 
hålla, förrän man genom Pradiken hunnit at 
få Ankrar til den grad af fullkomlighet, at 
forlkningar kunde göras, hvari det låg, eller 
hvad det var, fom borde gifva dem den goda 
egenfkapen. Och fedan man detta funnit, få 
kan forft en fuUftändig Theorie grundas, hvil- 
ken gifver ftadga åt Pradiken , och hvar- 
igenom, när den följes, det aldrig kan flå fel, 
at icke alla Ankrar fkola få fm råtta Form, 
hvarom det år, fom här (kal af handlas. 
* P r o b 1 e m. 
§. I. 
At facilitera Problemets uplofande, vil man 
genafl gifva Definition på några af Ankarets 
delar, låfom (Tab. L Fig. i.) 
AK, 
