4 1790 Jan, Febr, Mar t. 
{ig, då Ankaret ftjelper och antager belågen- 
heten, fom Fig. 3 ; men fom Låggen fållan 
faller i famma diredion fom Tåget, fä händer 
vanligaft, at Ankaret genaft, genom Tågets kraft 
.kantrar och antager det råtta låget, nemligen: 
at Stocken ligger platt på bottnen, Armarne 
fä en vertical ftållning och Pynten C fåfier 
fig i grunden; når nu Skeppet continuerar at 
drifva i fin diredion från Ankaret, få fkår 
Flyet och Armen fig alt djupare ner, och an- 
tager Låget, Fig. 4, fom det fedan behåller. 
Håraf upkommer den fråga, hvad Ängel 
Flyet fkal gora emot bottnens yta, at det med 
lätthet kan fkåra fig ned, och med det famma 
gora florfta hindret i bottnen, mot Skeppets 
kraft at draga det åt fig? Man infer genaft, 
at om Angelen ACB år mycket opcn, Ikår 
Armen eller Flyet fig lått ned, når en kraft 
uti A agerar i diredion frän C til A; men i 
anfeende til denna fneda ftållning fkuUe Anka- 
ret gora foga motftånd , och om åter Angelen 
ACB nalkades for nåra intil en rått vinkel, 
fä fkuUe vål Flyet refiftera aldramåft, men der- 
cmot ej kunna fkåra fig ned i grunden , djupare 
ån hvad Ankarets e^^en tyngd fororfakade, 
utan allena gora en fåra genom det yttre och 
lofafte af bottnen , hvarigenom motftåndet blef- 
ve altfor ringa ; det år derforc nödigt at gifva 
åt Ankar-flyet en fldan ftållning, at det der- 
igenom på en gång forenar egenfkapen at fkåra 
fig ned, och den at verka cn tilråckelig re- 
fiftancc 
