i^j^å Oä. Nov. Dec. 237 
neten vid defle tiders forlopp genom obfer- 
vadoner fanns innehafva. Mathematiken var ån- 
nu långt ifrån at hafva kommit til den höjd, 
at cirklars och deras fedeurers arealc inne- 
håll med den lätthet kunde fokas fom i våra 
tider; men Kepler var outtröttlig, J fit finne 
och hopp at nu hafva uptåckt hemligheten 
af denna naturens fammanfåttning triumphera- 
de han, men ånnu i fortid* Då han nåmli- 
gen fkulle profva denne fin nya hypothes, at 
areerne , ,då radier dragas til Solen i planeter- 
nes circulåre orbiier, åro proportionele emot 
motfvarande tider, nämligen uppå hvilka de 
befkrifvas, och låmpa denna lag til Jordens 
och egenteligen til Martis rorelfer, fann han 
planetens fiållen, fom efter calcul borde up-^ 
komma for gifna tider tåmmeligen våi intråfFa 
invid och omkring apfiderne eller den florfla 
och minfla diftancen ifrån Solen med de ob- 
ferverade, men at deffa började fldlja fig mer 
och mer ifrån de förra, ju närmare planeten 
kom til fin medeldiftance ifrån Solen , och at 
fkilnaderne der blefvo de ftorfta. Enträgen i 
fit upfåt at utleta de råtta vågarne, fom pla- 
neterne i fina rorelfer omkring Solen beflmf- 
va och at uptåcka de lagar, hvilka deflfa ro- 
relfer följa, började åndtligen Kepler, fedan 
alla defs hitintil forfokte hypothefer mifs- 
ly ekats, at falla på den for denne tiden 
driftiga tankan, at planeternes orbiter til åf- 
v-entyrs icke torde vara circulåre. Emedan 
han 
