24^ Oä. Ahv. Bec. 
le, och det efter den iag, at då radier drogos 
ifrån planeten til Solens medelpund: areerne 
voro proportionele emot tiderne, på hvilka 
de befKrcfvos. Kepler var icke fenfårdig at 
låm.pa denna theorie til Jorden och de ofrige 
planetern e, dä han fann a t den pä et lika 
iatt intråifade med dem alla , nämligen at 
hvarje af dem fördes omkring Solen uti fin 
fårfkilta ellipfe, at Solen var ftålld uti alla 
cleiTa ellipfers gemenfamme focus , och at dc 
hvar for fig fördes i delTa iine orbiter efter 
den anförda lagen. Det år mårkvårdigt, at 
Kepler under hela fin rnxoda at lampa den 
åggformiga figuren til Martis råtta orbita med 
forgfålliihct fokte Ikilja den famma ifrån at 
vara ellipfe. Man fer deraf, huru fiora fnil- 
len ofta kunna låta en fattad fordom leda fig. 
At kunna for gifne tider beftåmma en planets 
ftållen uti fin orbita, fordrades fåledes at ge- 
nom ifrån focus til peiiferien af ellipfen ut- 
dragXiC linier fkåra ellipfens area, råknad ifrån 
någondera af apfiderne, uti gifna forhållanden 
emot de gifna tiderne. Detta år fåledes det 
famofa Keplers Problem, få kalladt efter ho- 
nom fem forfl fann a t planetern e efter denna 
lag beiluefvo ellipfer, och fom forfl foreftåll- 
te detta Problem. Til defs uplofande fordras 
at kunna beflåmma en ellipfes och hvarje defs 
portions arcale innehall, eller at kunna cjua- 
drcra en ellipfe eller ock en cirkel, h vilket i 
detta Problem kommer på et ut. Mathemati- 
ken 
