?$Qi > £?ul. Ang. Sept* 243 
Tjädern år på famrna flålle mera grof- 
fpråcklig, 
DefFe Rackelhanar, fom i Sverige ibland 
fkola vifa Cg p$ Tjåderlekar, fkiijas defsutom 
igenom fin hefa roft, både ifrån Tjädern och 
Orren. 
Jag kan icke med vifshet fåga, om Rac- 
kelhanar finnas i Öfterbotten, eller ej; åtmin- 
ftone har ingen af alla de fogel-fångare jag 
talt med, erinrat fig hafva fedt eller hordt 
talas om en få befkaffad fogel. Denna art- 
förändring , hvilken otvifvelaktigt tilkommit 
dåraf , at någon Orre parat fig med en Tj åder- 
hona i brift på honor af fit eget (lågte, torde 
ock vara fållfynrare i de Finfka fkogarne, 
emedan Orren dårftådes icke faknar tilråcke- 
ligt antal Orrhonor, och Tjåderhdnorna icke 
hannar af fit flågte. Defsutom vet man, at 
ftorre delen Rackelhanar blifva honor, likafom 
alla fogel -batarder; och h vårföre honorna ej 
oftare mårkas vid Tjåderlekar, kommer åter 
dåraf, at de åro af lika fårg med Tjåderho- 
norna, hvarfore de ej få noga kunna urikiljas. 
Storfta delen af åtelig fkogsfogel fångas i 
Öflerbotten med fnaror och giller, ehuru en 
jnyckenhet, i fynnerhet Hjerpar, fålles med krut 
och lod. Hjerpen håller fig altid up i tråden, 
och går aldrig ner på marken, undantagande 
honan då hon gjor fit bo och vårper; där- 
emot fpringer dels flågtinge Snöripan altid på 
marken, och igenkånnes af fit fkrattlika eller 
bråkande låte. Q, 5 Fpgel, 
