KIDKAG TILL KÄNJTEDOMEX AF ORÖNLANDS LAMINARIKKH (.» C H FUC A C I':EK. 18 
Spetsbergen, torde den vara en af Grönlands allmännaste arter. Den förekommer der, 
såsom hos oss, både med och utan vesiculae af väl känd form; bristen på vesiculsE hos 
andra arctiska arter kan således icke antagas vara beroende deraf att de vexa i ett 
frysande eller iskallt haf, der de på djupare vatten kunde anses bättre skyddade, än 
om de, utvecklande vesiculje, medelst dessa höllos uppflytande till vattenytan. 
Jemte F. vesiculosus förefanns' i samlingen Fuc. evanescens (J. Ag.), F. miclonensis 
och F. Jiliformis, alla i en stor rikedom på exemplar. Nu liggande tillhopa och behand- 
lade på samma sätt, syntes F. vesiculosus redan genom sin styfvare consistens skilja 
sig från de andra; den förekom likasom på ytan lättare torkande, under det de andra 
afsöndrade mera slem. Så lätt det är att skilja de extrema formerne af F. evanescens, 
F. miclonensis och F. tiliformis, så visar dock det nu från Grönland hemförda rika 
materialet, att äfven mellanformer förekomma, och att det stundom är mycket svårt 
afgöra hvarest gränsen finnes emellan dessa former. Den genom sitt utseende, — när 
extrema former föreligga — från F. evanescens så afvikande F. filiformis, är utan 
tvifvel vida närmare beslägtad med F. evanescens än med F. distichus, med hvilken 
den länge varit förvexlad, eller ansedd identisk. 
Bland de nu hemförde Grönländske formerne finnes en, hvartill jag förut icke 
sett något fullt motsvarande. Vid första ögonkastet torde den synas närmast öfverens- 
stämma med F. filiformis. Den är dock genom lika bestämda characterer skiljd från 
denna som från de öfriga, förut antagna arterne. I dess minsta former kommer den 
F. balticus ganska nära, utbildande sig till klotrunda bollar, som lossnande från de 
springor, deri de uppstå, sannolikt med lätthet utföras till djupare vatten. Jag har 
kallat denna form Fucus divergens. 
Att Fucus-arterne, mera än inom de flesta andra slägten, synas bygda efter en 
enda typ ■ — bidrager naturligtvis till den allmänna åsigten att slägtet har få, och 
mycket varierande arter. Jag har i den nedanför förekommande redogörelsen för de 
Grönlädska formerne sökt visa, att utom olikheterne i form, jemväl afvikelser i utveck- 
lingssätt förefinnas, som vid characteristiken torde förtjena att fasthållas. Jag har uti 
en föregående uppsats antydt att de af andra Algologer antagna olikheter i antheri- 
diernes och sporernes förekomst inom samma eller skiljda receptacula möjligen kunde 
förklaras sålunda att ett receptaculum på olika tider företedde en olikhet i detta afse- 
ende. Skulle det visa sig att en sådan förklaring vore oriktig, så hade man utan 
tvifvel i dessa förhållanden olikheter, som mera än andra förtjenade att upptagas i 
characteristiken af arterne. 
