12 J. G. AGARDH. 
Till Scytos. Jilum har jag hänfört de Grönländska exemplar at denna form, som 
förefunnits. Då de varit mindre väl preserverade än de flesta öfriga, kan jag icke 
vara säker om att de icke möjligen tillhört Sc. tomentosum, Lb. 
Den Grönländska hafsvegetationens vackraste och mest utmärkande form är utan 
tvifvel dess Agaruia — ett slägte som annars tillhör Stilla oceanens nordliga delar. 
Den Grönländska arten förekommer nedåt Nordamerikas ostkust och vid New Found- 
land, men icke ens ett fragment deraf har hittills blifvit funnet vid Spetsbergens eller 
liuropas kuster. Den synes deremot vara allmän vid Grönland, då mer eller mindre 
fallständiga exemplar företinnas från alla de olika localer, der Alger af Dr Berggren 
insamlades. Delapylaie antog 2:ne arter förekommande vid New Foundland. Afven 
de Grönländska exemplaren visa några olikheter, i costans bj-edd och de bladytan 
genombrytande hålens storlek och täthet. Jag vågar dock icke antaga att dessa olik- 
heter antyda olika arter. Olika utvecklingsstadier visa här, såsom hos de andra 
Laminarieerne, vissa olikheter, och jag har icke kunnat se annat än en ålders-skillnad 
emellan former med smal (1 — 2 linier bred) och en mycket bred (öfver en half tum 
bred) costa. Jag har i den nedanför lemnade beskrifningen närmare redogjort för 
olikheter, som under olika åldrai- förefinnas. 
Ibland de Laminarieer, som förekomma i samlingen, har knapt någon för mig synts 
vara af större intresse än en form af Alaria, tagen vid Sukkertoppen i ett större antal 
exemplar, och i exemplar af alla åldrar. Man har nemligen knapt inom något slägte 
af Laminarieerne haft svårare att afgöra huruledes de föri-kommande formerne borde 
betraktas, om de utgjorde utvecklingsstadier af en eller några få arter, eller tillhörde 
flera, mera locala species. Då nu den Grönländska arten föreligger i en fullständigare 
serie, och man således har tillfälle att jemföra dess formkrets med den vanligare före- 
kommande artens, så synes det mig som man fått en säkrare utgångspunkt för bestämman- 
det af äfven de andra former, som man känner inom detta slägte. Jag har således i sam- 
manhang med beskrifningen af den Grönländska arten ansett mig böra återkomma äfveu 
till de andra, annorstädes ifrån kända formerne af detta slägte, och har jag efter det material, 
som stått mig till buds, försökt characterisera de arter, som nu torde kunna antagas. 
Näst Laminarieerne utgöra Fucaceerne den mest betydande delen af den Berggrenska 
samlingen. Det är hufvudsakligen samma, som det synes, mera arctiska former, hvilka 
blifvit hemförda från Spetsbergen, dock med några afvikelser. 
Af de vid Europas nordliga kuster allmänna former {Fucodium. canaliculatum^ 
Fucu'^ serratus, Halidrys siliquosa), hvilka ännu icke blifvit funna vid New Foundland 
och Amerikas kust - — förekommer icke heller något exemplar i den Grönländska sam- 
lingen. Af dessa är endast F. serratus funnen vid Spetsbergen, och äfven den i en 
från den Europeiska rätt afvikande form. Med Fucus serratus jemför Delapylaie 
New Foundlands F. edentatus. Fucodium canaliculatum jeraföres af Harvey med 
Kaliforniens F. fastigiatum. De analoga arterne antagas af båda representera hvarandra 
på de olika localerne. Fucodium nodosum förefinnes i den Grönländska samlingen i 
några få exemplar, men tagna på olika ställen. 
Under det den vid Europas, ända upp till Norriges nordligaste kuster öfverallt 
allmänna Fuc. vesiculosus saknas eller åtminstone synes vara serdeles sällsynt vid 
