8 
J. G. AGARDH. 
antaga att i det Siberiska Ishafvet salthalten skulle vara mycket ringare än på andra 
ställen, då öfver- och under-vattens-strörnmmar i en öppen ocean väl i det närmaste 
måste utjemna de annars möjligen locala olikheterne. 
Jag har med dessa anmärkningar emot det Ruprechtska antagandet endast åsyftat 
att antyda det vi ännu hafva allt för få factiska observationer, för att af dessa kunna 
draga någon slutsats om den hafsvegetation som i det Asiatiska Ishafvet förekommer. 
Af aprioriska skäl torde man knapt vara berättigad att antaga, att den skulle vara 
mycket afvikande från den character af enformig storhet, som synes utmärkande för 
vegetationen i andra arctiska haf. 
Att deremot Östersjön, så väl i afseende på Individernes mängd som deras utveck- 
ling, står i en bjert motsats till vegetationen i andra nordiska haf, är oförnekligt. 
Men Östersjön är under mycket egendomliga förhållanden. Det är ett innestängdt haf, 
deri stora färskvattensfloder utmynna, och ett frysande haf, der istäcket under en god 
del af året väl i betydlig grad inskränker afdunstningen ; Båda dessa omständigheter 
torde väl föranleda att Östersjön är att betrakta nära nog såsom en söt-vattens basin, 
deri det från hafvet inkomna salta vattnet endast i den Kattegat närmare, mera syd- 
vestliga delen och i det djupare vattnet bibehåller någon märkbar grad af sälta *). 
De Alger som förekomma i Östersjön kunna icke sägas antyda något högnordiskt eller 
ostnordiskt ursprung. De synas vara Kattegats arter i förkrympt form. Några få 
algformer antagas vara egendomliga; men i sådant fall, kunna väl icke heller de fram- 
dragas såsom bevis för att Östersjön en gång varit en bugt af Ishafvet. 
Jag har ofvanför antydt att fattigdom på former, förenad med stor rikedom på 
individer, vore utmärkande för Algvegetationen i nordliga haf. Man får dock icke af 
den fattigdom på former, som förekommer vid hvarje särskilt local, och deraf att få 
arter vid hvardera utgör hufvudmassan af Algvegetationen draga den slutsats, att det 
är samma dominerande arter som öfverallt återkomma. Man skulle då begå samma 
fel som en och annan äldre Botanist, hvilken t. ex. i Japanska arter och slägten ofta 
trodde sig igenkänna den Europeiska Florans välkända former. Man är kanske i 
begynnelsen alltid benägen att begå ett sådant misstag, och Algologen gör det så 
mycket lättare som hos Algerne många arter äro till det yttre hvarandra lika. Hvad 
de nordiska Laminarieerne och Fucaceerne angår, torde det dock numera kunna visas, 
*) Hvilken role saltenie hafva att utföra i Algernes lif är väl ännn föga kändt. Men att de derpå hafva ett 
stort inflytande torde svårligen kunna betviflas. Om man följer en rinnande bäck, der den, närmare sitt 
ursprung, foi'sar fram mellan ett granitbergs klippor och stenar, af hvilkas fasta beståndsdelar den antag- 
ligen ännu icke upplöst någon märkbar qvantitet, eller i alpinska trakter, der vattnet utgöres af smält 
snö och is, så torde man i allmänhet der finna en större fattigdora på alger, än vid ett vattendrags lägre 
lopp, der vattnet, efter att hafva passerat och utskurit mera lösliga jordlager, antagligen innehåller mera 
fasta och mera omvexlande beståndsdelar. Vid utloppet i hafvet, för så vidt localen annars är lämplig, 
torde den största rikedomen på Alger förekomma. Det synes vara samma förhållande om man jemför en 
insjö, med ett saltare vatten — på det ena stället relativ fattigdom, på det andra rikedom på individer 
och former. Man har derföre väl temligen allmänt antagit Östersjöns ringa salthalt vara närmaste orsaken 
till fåtalet och förkrymptheten af de Algformer som der förekomma. Eget nog synas klipporna i de 
yttersta skären ofta aldeles blottade på alla alger, under det att sådane localer vid den vestra kusten äro 
de rikast beklädda; vid de inre vikarne, der hvarjehanda afskräden leraua måhända något surrogat för de 
vanliga salterne, der finner man stundom Fucus Vesieulosus, Scyt. tilum, Chordaria och Ectocarpus former 
nästan lika storvexta som på liknande localer vid den vestra kusten, och detta ännu sä högt upp som i 
de yttre Stockholms-skären. 
