6 
J. G. AGARDH. 
flesta af Lapplands ellei- det Ochotska hafvets tångarter, ja måhända framkallar en 
fullständig brist på hafsvexter, likasom vid de antarctiska kusterne, der man dock 
fann mångfaldiga former af aniinaliskt lif. En sådan brist på all vegetation i hafvet 
skulle vara den största egendomligheten i det R3'ska rikets flora. (Alg. Ochot. p. IL). 
Fattigdomen på iVlger i Beeringshafvet finge således sin förklaring om man antog 
detsamma utgöra en stor hafsvik till detta Siberiska Ishaf, som till följe af temperatur 
och salthalt sjelft vore blottadt på all vegetation. 
Skulle det verkligen vara så, att vester ut från Kariska sjön, skulle det arctiska 
hafvets klippor, hvarhelst de blifvit undersökta ^ — vid Norriges, Spetsbergens, Grön- 
lands, Amerikas kuster — erbjuda en genom individernes antal och storvexthet utmärkt 
hafsvegetation, under det att öster ut från Kariska sjön, hafvet skulle vara till ytter- 
lighet fattigt eller nära utan alla större Alger, så kunde man måhända i detta för- 
hållande söka ett nytt bevis för åsigten att Östersjön vore en af det östra Ishafvets 
fordna vikar, som sednare derifrån blifvit afstängd. Den character af iitomordentlig 
fattigdom på Alger, som enligt Rupkecht skulle tilhöra det Siberiska Ishafvet, den 
återfinna vi nemligen i Östersjön, Man kan vandra långa sträckor vid dess klippiga 
kuster, brutna likasom vesterbafvets i bugter och skär, hvilka man skulle tycka ser- 
deles egnade att hysa en rik Algflora, utan att påträffa en enda af dessa hafsvattens 
former, som inkläda hvarje sten och klippa i den vestra skärgärden, från öfversta 
hafs-randen så långt ögat kan följa nedåt. Den öfre Östersjöns och Bottenvikens 
fattigdom på arter kunde altså antagas bero af det hafsoraråde, hvarraed den fordna 
hafsviken varit förenad. De representanter åter af hafsalger, som oftast i förkrympta 
former förekomma, hnfvudsakligen i den södra och mera vestliga Östersjön, kund(^ 
deremot sednare hafva ditkommit, sedan Östersjön förenat sig med vesterhafvet — de 
kunde vara några af dessa accomodations-former, som undan kampen för tillvaron pa 
klippoi-ne i Kattegat inflyttat på neutralt område, ocli hvilka nu, under nya förhållanden 
göra försöket att antaga nya former. Under en sådan förutsättning vore visserligen 
Östersjöns Alger förtjente att göras till föremål för studier af stort intresse *). 
') För dem som hylla iisigteu om eii inom vextvorlden ständigt piigående kamp för tillvaron torde Algför- 
hålhiuderue i Östersjön vara förtjente af en särskild uppmärksamliet. Det synes nemligen som låge det 
mycket nära till hands att friiga: om i Kattegat och Nordsjön hvarje sten och klippa är beklädd af Fucus 
och Laminaria-arter, och dessa här antagas strida om större områden och söka utbreda sig den ena formen 
med utträngande af den andra, livarföre taga icke de svagare, de af naturen missgynnade formerne sin 
reträtt till Östersjön, der • nakna klippor i tusental synas erbjuda sådana lokaler, som Algerne eftersöka. 
Svårligen torde en sådan fråga kunna tillbakavisas dermed, att den ringa salthalten i Östersjön hindrar 
Algernes fortkomst der; ty det är ju en annan den Darvinska lärans hufvudsats, att formerne i naturen 
hafva en förmåga att accomodera sig efter de omgifvaude naturförhållandena. Med anledning af en Björn, 
som Hearne sett simmande på ett Nord-Amerikas vatten, med vidöppet gap, fångande såsom en hval 
insecter i vattnet, säger Darwin sjelf: äfven i ett så extremt exempel som detta, om tillgången till insecter 
vore coiistant och bättre utrustade medtäflare icke redan förut funnos i landet, ser jag icke någon svårighet 
att en race af björnar genom naturligt urval uppstod, hvilkeu allt mer i structur och utseende lämpades 
för ett lif i vattnet, med allt vidare och vidare gap tills ett djur förefanns lika monströst som en hval. 
(Darw. Orig. of iSp. p. 184.) Det var ju här icke blott det yttre utseendet som skulle förändras; den 
inre structuren skulle ju lämpas för det nya lefnadssättet. Det är således icke lärans mening, att det 
endast är det yttre formen som fullkomnas, icke blott de yttre medlen för att bestå i den pågående kam- 
pen, icke blott förmågan att tillkämpa sig hvad som för hvarje form behöfves; det gripnas assimilering, 
sjelfva den inre lifsprocessens alla medel måste ju derjemte förändras om den yttre formens fulländning 
skall lända till någon fördel. Om således Fucus-arier och Laminarier i Nordsjön och Kattegat behöfva 
