; 
Jan. Febr. Man. ii 
ting med fina Vindningar, fä vida de icke ge- 
nom något våld blifvit lösrifne3 de hafva al- 
tid hufvudet upåt vändt, och komma aldrig 
af MWet utan at öfvergifva deras Skal, fom 
ej heller aldrig Iker utan våld ( §. 4. ). Det- 
ta var likväl i allmänhet fagdt: all ting har 
fit undantag och et eller annat Slägte gifves 
fåledes fom icke är anvuxet, men fäfter fig 
dock gerna fjelf på något vifst ftälle. 
§. 7. 
En eller annan Författare i fenare tider , 
har varit af den tankan at Skalkräkens up- 
ftällning borde hufvudfakeligen ike i affeende 
på f jelfva kräkens belkaffenhet och icke i an- 
feende til Skalet. Men de fläfte Samlare haf- 
va ganlka fällan tilfälle at få fe kräken fjelf- 
ve: gemenligen äro ock fjelfvå kräken inom 
et och famma Slägte få lika hvarandra, at 
derutinnan icke finnes någon fådan Ikilnad, fom 
hvarken kan väcka en Samlares nyfikenhet 
eller upmärkfamhet^ den Allvife Skaparen fy- 
nes ockfå hafva gifvit den mäff befynnerliga 
prakt och fägring famt märkvärdighet endaft 
åt Mafkkräkens yttre byggnad eller SkaljÄf- 
ven förfalla och förfvinna deffe kräk genom 
en häftig förgangelfe, få fnart de komma ut- 
om deras Element: då tvärtom deras Skat 
trotfar fjelfva Tiden. En upffallning mera 
byggd på fjelfva Kräket än på defs Skals /kap- 
nad och utfeende, fkulle fåledes i alla affeenden 
mindre gagna. Ja! man har i flera Tidehvarf 
kätidt viffe Arters Skal, väl ock et helt Släg- 
tes , 
