Jm. Febr, Mcwt. 
^9 
Ikapeii^at låta forma och ikapa frg efter be-> 
hof. ÅtfRiilige Lerarter gifvas ock, iom äro 
hvad man kallar eldfaile eller kunna eiifamne 
i ftörre ftycken icke fmältas af den ilarkane 
eld. Af deffe fkulie fåledes onekeligen, med 
behörig inblandning af tjenlig fand, det yp« 
perda Byggnadsämne för Masugnspipor erhäl- 
las5 men beklageligen finnas fadana Lerarter 
endafl på några få ftällen här i Sverige, efter 
hvad hittils är bekantj och det til obetydelig 
mängd, famt mäile of^a med flor kofinad up- 
tagas utur jorden. Andre arter gifvas väl ^ 
mera allmänna, fåfom: Blå- Lera, Grå- Ler 
Sj o-Lera^ Mur * Lera ^ Tegel- Lera^ och liöd-^ 
Lera eller Märgel Lera ^mQnhvi\k2i dels äroblan« 
dade med någon jordacktig Fältfpats-fand 
eller Kalk, fom gör dem mera benägne at 
fmälta, och föga tjenlige til omnämde behof. 
Däremot finnes en annan fort Lera, förmode- 
ligen lika eller fnarare allmännare, än någon- 
dera af de förenämnde, Hvit Lera eller Mo" 
Lera kallad, hvilken innehåller en obetydelig 
mängd af rent Ler, men mera af en fin hvit 
el-er rödaktig Mo, och ingen Kalk eller Fält- 
fpats-fand. Denna är väl intet ofmältelig, 
utan mjuknar och fväller i ftark eld, men 
dock vida bättre än någon af de nyfsnämde, 
fom merendels kunna bringas til glafig Hagg, 
Den nyttjas ock för fådan egenlkap, hälft til 
Redningar vid Koppar- och Blyfmäitningar , 
famt til Murbruk vid Pipors och ftällens in- 
murande i Masugnar. 1 allmänhet känner man 
Jord- och Stenarters egen/kap vara fådan, at 
då de äro uti ftörre ftyckea, med en jämn 
och 
