Jait. Febr. Man. 65 
fom hon ej hade råd at påkofta, och hvareil 
dan framhängande tungan kunde på mindre 
tid, igenom hårdt tilknutet Silkesfnöre, under 
Läkarens upfigt därvid, borttagas och aflkiijas, 
än igenom få iångfam och lindrig afknyt- 
ning. 
Efter hemkomften, utan at åtlyda detta 
råd 5 anlägger hon äfven et Tageifnöre in- 
vid munnen (Lin. A B Tab. IIL) i tanka at 
därftädes aflöla tungan och förtaga vanlkaplig- 
heten däraf, dock med bibehållande af det 
förfta Tagelfnöret omkring den nedra delen 
af tungan. Detta invid munnen anlagde fnö- 
re hade 5 då jag andra gången i November 
1792 fick fe henne, ikurit fig et ftycke in. 
A förfta ftäliet var då tungan fnartaflöft, helft 
ej mycket felade, men å det andra invid 
munnen fordrades ännu lång tid. Såfom hon 
likväl mente at tungan på det fättet fkulle 
ändteligen blifva afloffad, var hon nöjd med 
fm egen åtgärd därutinnan och ville ej tillita 
andras hje]p5 ehuru jag tilböd henne mitt bi- 
träde, at medelft hårdare tilknytning igenom 
et Silkesfnöre på kortare tid aflöfa tungan 5 
då hon likväl borde viftas här i Staden för 
nödig tilfyn och värd. Härtil föregaf hon lig 
ej hafva ledighet, fåfom et tjenftehjon, h vårföre 
hon häldre ville, ehuru därmed gick långt ut pä 
tiden, fortfara med Tagelfiiörets bruk, pä 
fätt fom hittils och med lindrig omknytning, 
under hopp at fåfom detta verkade dageligen 
någon inikärning i tungan, den lluteligen må- 
(ie härigenom afloffas. Om något obehage- 
