Jul. Aug. Sepf. 173 
håller fig med Snäckkräken: men aldeles icke 
med musllorna, fom hafva foten rätt fram« 
vänd och ftiga på hälen fåfom MennifKan. 
Sådana och dylika irringar härröra deraf, 
at man icke rätteligen i ackttagit hvart åt Krä- 
kets hufvud verkeiigen är vändt (§. 2)» 
De fläfia Musllor äro i all fin tid van- 
drande, eller löfa och lediga, men några, 
fåfom en del Skraflh^gar ( Spondyli ) och 
OJiron ^ faftväxa antingen rätt och llätt eller 
medelft från Skalen utväxande kramlor eller 
krokar, och förblifva för all deras tid på fiäl- 
let. Andre åter, ikiom Vilämusjlerna ( Ano- 
miae ) dana fig et hål på undra Skalet, läm« 
padt efter en på fiället funnen eller tilredd 
och paffande Tapp ( Clavas ) 3 deffa fynas 
ockfå där för altid qvarblifva. Men åtlkilli- 
ge fäfta och loffa fig efter behag medelft en 
egen art af Klangen eller Klängqvafl ( Fafci- 
bulus cirralis ). Denne klängqvafl har fin up- 
rinnelfe af en liten rot bakefter foten belä- 
gen, och beftående af fammanlöpandö fen- 
fträngar från kroppen. Derifrån utftå en mängd 
uttögeliga och hopkrympeliga famt hår- eller 
tagellika klängen, hvilka i ändan äro antin- 
gen något vidare ( fubclavatas ), eller förfed- 
de med en fkålig knapp ( capitati ) , hvar- 
med Kräket hvar fom helft kan anfuga och 
fäfta fig, om det ock vore vid det bäft po- 
lerade glas. Genom tidens längd, blifva des- 
fe klängen ftyfvare och förfträckte; men ge- 
nom 
