44 ^"19^^ c^^^' Man. 
råkning ej fvår. Når man fer våra fkänfka 
Ikogar nCi, och jåmforer dem med hvad dc 
voro for 30 är fedan; når man fer derjåmtc 
huru man rödjer, rothugger, upbryter, och 
förvandlar alt hvad man moj eligen kan i åker, 
utan at ens tanka på at rätteligen använda 
våra fandhedar, måfle en omfint medborgare 
grufva figfor dem, fom fkola bebo landet efter 
50 år och mera. Endafl fådane, fom åro 
blottade på all månnifk o kårlek, kunna der- 
vid tanka: efterkommande må forja for fig. 
At med alfvare företaga fkogsplantering 
och en förnuftig hushållning med ik:ogen år 
fåledes af ytterfta vigt, om vi icke vilja, at 
vifla landfkaper i en framtid fkola blifva ode; 
ty hvartil tjena hårliga och flora åkerfålt, 
når landet af brift pä byggnads materialier, 
redfkapsvirke och eldbrand icke kan bebos; 
men frågan blir om vi bora åtnoja ofs med 
våra inhemika tråddag, och ibland dem i 
fynnerhet Ek, Björk och Furu, eller vi efter 
Utlänningens exempel fkola åfven tänka pä, 
at anlägga ikogsplantering af främmande träd- 
flag, och i fednare fallet, af hvilka? 
At utan foregående fäkra ron, låta af en 
del utlåndfka fkrifter intala fig, at välja de 
fednare kunde blifva fkadeligt. Det år der- 
£ore, alt fedan befattningen med Kongl. Caro- 
linfka 
