46 ^79 c^^^- Mar t. 
af Staden cn vattenfjuk lera, åfven vid Sta- 
dens norra och hogfta ånda få vattenljuk, 
at man pä de flåda Milen om våren knapt 
kan gråfva en aln djupt forrån hålet gifver 
vattn. Genom de mänga forodelfer Staden 
i åldre tider undergädt, år denna lera blan- 
dad med fmårre och fiorre kullerflen och i 
fynnerhet i ytan med fmätt kalkgrus, fom 
gor at den fråfer med fyror, utan at derfore 
vara Mergel/0 Ju mera vifla platfar varit 
til trägårdar och plantering brukade, ju mera 
år åfven ytan muUblandad. Men denna ler- 
mylla vifar om våren fnart fagt alla egen- 
fkaper af en gåsjord. Som bekant år, hafva 
vi hår en både läng och af ombytelig väder- 
lek befvårlig vår. Oftaft år jorden ofver 
vintern blottad på fno, och fäledea barfrufen. 
Varma vackra dagar infalla ofta, inan vin- 
tern lupit til ånda, med eller utan regn. 
Härigenom uptinar Ikorpan ofver det frusna 
hvarfvet, och flår fom en välling. Påkom- 
mande froft gor, at detta lag häfver fig, 
fpricker, blottar rötter och upkaflar icke al- 
lenaft fmå plantor, utan ofta qvarters länga, 
enkla eller aldeles ogrenade rötter, lökar och 
nedflagna florar. Når kålen häller pä at al- 
deles förfvinna, flår jorden fäfom i en gås- 
ning. Om man dä icke noga paflar upp fmå 
trädplantor, gä de ofelbart förlorade, och 
mänga 
«) Phyfiogr. Sallfk. Hand. I B. fid. 79- 
