^44 ^79^^ ^^S* 
nattetidens ftarkare eller fvagare ljus, fom me* 
rendels badar väderlekens omfkifte , torde icke 
cnfamt dåruti hafva fin grund, at fina och 
omårkeliga dunfter ifrån hafvet flryka fagta 
fram i fina visfa ftråckor åfvan horizonten, 
hvilka hindra den lyfande förmågan at rora 
fig, utan åfven dåruti, at andre rymder i luf* 
ten ickeallenaft åro mera rene, utan ock, hvad 
troligare förekommer, åro mer upfyllde med 
fådana partiklar, uti och genom hvilka den 
lyfande kraften flarkare förmår agera. Hår 
foreter fig vidare intet fkål eller ordfak , hvar- 
fore icke den famma lyfande kraften fkall af 
likadana och flere bidragande omfiåndigheter 
med olika grader och foråndringar, det år: nu 
flarkare nu fvagare, rora fig i vatnet fafom i 
luften. Och då vatnet år et tåtare och myc- 
ket mera condenferadt medium ån luften, bor 
ljufets flarkare grader och rorelfe genom en 
annan gifven våldfam rorelfe dåruti låtteligen 
uptåckas, fåfom man åfven i Ijelfva verket 
blifver Marelden varfe under rodd och årornas 
rorelfe i vatnet, åfven fom under flarkare fegling, 
Men til famma Phaenomén torde Ijelfva 
tidfkiftet, under hviiket Marelden vifar fig^ 
medföra om icke våfcndteliga likvål flere bi- 
dragande ordfaker. Tiden år nåmligen då for 
handen, imder hvilken både luften och vatnet 
fmäningom ofvergå ifrån varma (il köld. öctt 
då 
